Dzīves grāmata
Muzejs
Šīsdienas pēdējā ekskursija.
Kāpēc gan tās nevienam neinteresē.
Ekskursijas vadītājs
Tieši mērķī.
Sveiks, vecais onka!
Muzejs? Atkal?
Ciest nevaru.
Ak vai. - Nekas, Tomas.
Es viņus izvadāšu.
Esi droša?
Domāju, tie ir mūžīgie pēcstundnieki.
Neuztraucies. Es tikšu galā.
Paņem pārtraukumu.
Paldies.
Sekojiet man, bērni.
Ei, kundzīt! Muzeja durvis ir tur.
Jā, bet jūs neesat tādi kā citi bērni.
Ak, nē, nē.
Jums jāredz kaut kas īpašs.
Tieši aiz šīm durvīm.
Jums rēgojas, kundzīt.
Tiešām?
Bet varbūt jūs nespējat ieraudzīt?
Ejam.
Šodien ir 2.novembris.
Vai kāds zina, kāpēc šī diena ir nozīmīga?
Tako otrdiena!
Nē.
Helovīna konču pierīšanās diena?
Nē. Šodien ir Mirušo piemiņas diena. - Paga.
Tāda kā nacionālā zombiju diena?
Jūs nedrīkstat tur iet!
Mums abiem būs nepatikšanas. Senie likumi...
ko noteikusi muzeja vadība.
Nu, šķiet es varētu uz to pievērt aci, mana...
dārgā.
Lūk, bērni,
Meksikas krāšņais skaistums!
Šī vieta ir kruta.
Tik daudz galvaskausu!
Vismaz šī vieta nav tizla.
Kas tā par grāmatu?
Tā ir Dzīves grāmata.
Visa pasaule sastāv no stāstiem,
un visi tie stāsti ir atrodami te.
Šajā grāmatā ir daudz patiesību.
Daži stāsti tiešām ir patiesi.
"Cinco de Mayo kauja"?
Majonēze! Dievinu majonēzi.
Taču daži ne īpaši.
Čupakabras, leģendārās kazu izsūcējas?
Man tādu vajag.
Lai gan dažus no šiem stāstiem var apšaubīt,
viens ir zināms pavisam droši.
Meksika atrodas pasaules centrā.
Un sen atpakaļ Meksikas centrā
bija neliela, savāda pilsētiņa Sananhela.
Čurrosi! Čurrosi!
Glazēti čurrosi!
Un, protams, tā kā Sananhela atrodas pasaules centrā,
tieši zem tās atrodas
Atmiņās glabāto zeme.
Līksma un burvīga vieta, kur mīt tie, kuri turpina dzīvot
savu mīļo cilvēku atmiņās.
Un zem tās atrodas
Aizmirsto zeme.
Skumja un vientuļa vieta, kurp dodas tās nabaga dvēseles,
kuras vairs neviens neatceras.
Taču, pirms sākšu stāstīt mūsu stāstu,
jums jāiepazīstas ar šo divu valstību valdniekiem.
Kas tā tāda?
Tā ir Katrina.
Viņa ir veidota no saldas karameles.
Viņa ir tik smuka.
Ir gan, vai ne?
Viņa mīl visus cilvēkus
un tic, ka viņu sirdis ir šķīstas un patiesas.
Un tas ir Ksibalbs.
Tas apburošais nelietis domā, ka cilvēki nav pārāk šķīsti - kā viņš pats.
Viņš izskatās spokains.
Jā, viņš ir veidots no darvas un visa, kas pasaulē ir nebaudāms.
Viņš ir tik
smuks.
Un kas tas par dīvaini ar bārdu?
Tas ir Sveču lējējs. Viņš visu notur līdzsvarā.
Viņš ir veidots no vaska, un viņa bārda ir pilna ar mākoņiem.
Ar mākoņiem?
Labi. Es jums parādīšu vēl kaut ko.
Visas šīs koka figūriņas
mūsu stāstā ataino īstus cilvēkus - kā mēs ar jums.
Un tā mūsu stāsts sākas
dienā, ko Meksikas iedzīvotāji sauc par
Mirušo piemiņas dienu.
Neatkāpties.
Nepadoties!
Šajā maģiskajā svētku dienā
ģimenes nes ēdienu un ziedojumus
uz savu mīļoto altāriem.
Kā simts dzimšanas dienu ballītes.
Tieši tā.
Un šajā konkrētajā Mirušo piemiņas dienā
pēc izsūtījumā vadītajiem gadsimtiem
Ksibalbam reiz bija gana.
Tiešām, mana mīļā,
tev nav ne jausmas, cik auksta un nejauka ir kļuvusi Aizmirsto zeme.
Tieši tāda kā tava sirds, Ksibalb.
Tieši tāda kā tava sirds.
Kāpēc man jāvalda drūmā tukšainē,
kamēr tu baudi nebeidzamus svētkus Atmiņās glabāto zemē?
Tas nav godīgi.
Ksibalb!
Kas ir? Ir pienācis viņa laiks.
Apmēram.
Ne šodien, mīļais.
Aiziet, dārgā. Samaināmies ar zemēm.
Es tevi lūdzu!
Tu esi tik foršs, kad lūdzies.
Nopietni. Man tur, lejā, riebjas.
Ei. Tu tur esi, jo krāpies!
Tu pats sev izraki bedri ar tām derībām.
Tu neesi tas, kuru iemīlēju
pirms daudziem gadsimtiem.
Neiestigsim pagātnē, mīļā.
Nu vienalga, es te prātoju...
Kā būtu ar vēl vienām mazām derībām?
Domā nodzēst manas dusmu liesmas ar vēl vienām derībām?
Tieši kas tev ir prātā?
Paskatīsimies, kāds šovakar piedāvājums.
Skaties, mīļā. Klasiska dilemma.
Divi puikas. Labākie draugi, tiešām.
Iemīlējušies vienā meitenē.
Nebaidies, senjorita. Ir ieradies tavs varonis!
Vai tiešām?
Kā tu uzdrīksties pārtraukt ģitāristu?
Tā meitene ir mana.
Nemūžam!
Viņa ir mana.
Es nepiederu
nevienam.
Nu mums ir, par ko saderēt. Kurš puisis viņu apprecēs?
Ļoti labi.
Mēs katrs izvēlēsimies vienu no tiem puišiem kā savu uzvarētāju.
Ejam novēlēt viņiem veiksmi.
Marija, vai tad tu nebiji nosodīta?
Mans tētis pārspīlē.
Kā es varēju zināt, ka vistām nepatīk iet vannā?
Neuztraucies. Viņš zina, ka šonakt tevi sargās īsts vīrietis.
Tu ne tuvu neesi īsts vīrietis.
Bet man ir ūsas.
Jā, tāpat kā tavai omei.
Marija.
Manolo!
Nāc, dēls.
Tava māte ar tevi tā lepotos.
Vai tu domā, ka viņa šonakt atgriezīsies?
Karmena ir te.
Taču tas vairāk līdzinās
siltuma sajūtai, kad mīļotie cilvēki ir kopā ar tevi.
Visas šīs ģimenes ir zaudējušas kādu.
Bet tik ilgi, kamēr mēs viņus atceramies,
mēs varam sajust viņu klātbūtni
vienu nakti gadā.
Es tikai cerēju, ka varēšu vēlreiz viņu redzēt.
Viņa vienmēr smaržoja pēc ziediem.
Es atceros, kā viņa dziedāja.
Viņa bija laba sieviete.
Man viņas tik ļoti trūkst.
Esi rāms, un tu to sajutīsi.
Tava māte ir šeit kopā ar visiem mūsu senčiem.
Kamēr mēs viņus atceramies, viņi ir kopā ar mums.
Tajā brīdī, kad mēs viņus aizmirstam, viņi aiziet pavisam.
Es jūtu viņus.
Labie ļaudis,
vai es, lūdzu, varētu dabūt kādu no jūsu maizēm?
Es esmu tik izsalkusi.
Mamma noteikti jums to iedotu.
Vai ne, tēt?
Paldies, mīļais.
Pateicībā par to tu saņemsi manu svētību.
Lai tava sirds vienmēr ir šķīsta un drosmīga.
Kas jāsaka, Manolo?
Paldies, senjora. Paldies.
Manolo.
Vienmēr atdod visu par velti.
Vai ne, tēt?
Džoakima tēvs kapteinis Mondragons
bija miris, cīnoties ar baismīgo bandītu
Šakalu.
Kas tur ir?
Jaunais cilvēk, vai es varētu dabūt kādu no tavām maizēm?
Es esmu tik izsalcis.
Šī maize domāta manam tēvam.
Un tā ir garda.
Varbūt tu gribētu mainīties?
Vecs ordenis? Beidz.
Tas nav parasts ordenis, puis.
Kamēr to nēsāsi, tev nevarēs nodarīt pāri.
Un tas tev dos neizmērojamu drosmi.
Tiešām?
Vienojušies.
Bet paslēp to.
Ir kāds bandītu valdnieks,
kuru nekas neapturēs to dabūt atpakaļ.
Bandītu valdnieks?
Tu domā - Šakals?
Kur viņš pazuda?
Nu tad tā - ja meiteni apprecēs mans puisis,
es beidzot valdīšu Atmiņās glabāto zemē.
Un, ja mans puisis apprecēs to meiteni, tu...
Tu beigsi iejaukties cilvēku darīšanās!
Ko?
Es to nevaru!
Beidz. Tas ir mans vienīgais prieks!
Tad derību nebūs.
Ļoti labi, mana dārgā.
Saskaņā ar senajiem noteikumiem...
derības ir slēgtas.
Un tā sākās lielākās derības vēsturē.
Manolo pret Džoakimu par Marijas roku.
Paga. Tie senie dievi izvēlējās trīs mazus bērnus...
Lai viņi pārstāvētu visu pasauli?
Jā. Pilnīgs neprāts, vai ne? - Jā!
Turpiniet, kundze.
Tu esi tik foršiņš.
Ak nē.
Es to nepieļaušu.
Mums jāatbrīvo dzīvnieki!
Nāciet, puiši!
Darām to!
Jā! - Pagaidi, Marija.
Nemet!
Sananhelas iedzīvotāji, lūdzu!
Es jūs lūdzu.
Pēc revolūcijas
mums vajadzēs jaunus brīvprātīgos, kas pievienosies šai varenajai armijai!
Tā ir varonīga armija, kurai mūs jāsargā no Šakala.
Šakals ir šeit!
Brīvībā!
Marija, ko nu tu esi izdarījusi?
Te joņo brīvība!
Apstājies!
Ak nē!
Ak vai.
Neatkāpties.
Nepadoties.
Viņam ir talants.
Laba stāja, dēls.
Tas ir mans dēls!
Paldies, Manolo.
Ak vai.
Ko es palaidu garām?
Jums viss labi?
Tu izglābi man dzīvību.
Un es...
Klusu, puis. Es runāju.
Bet es... - Klusu.
Tai meitenei būs lielas nepatikšanas.
Ak vai.
Marija!
Piedod, tēt.
Es tikai...
Manolo ģitāra.
Marija!
Tūlīt pat izbeidz tās dumpīgās blēņas!
Tev jākļūst par pieklājīgu jaunkundzi.
Kāpēc?
Jo es tā teicu!
Es tevi sūtīšu uz Spāniju.
Šķīstības mūžīgo liesmu klostera māsas
palīdzēs tev laboties.
Ko? - Bet, tēt!
Nē, tas ir nolemts. Tagad ej mājās!
Džoakim, tu esi ļoti līdzīgs savam tēvam.
Šai pilsētai vajadzīgs jauns varonis.
Nāc.
Tu esi kā dēls, kura man nekad nav bijis.
Tavs tēvs man bija kā brālis.
Un kur tad tu dodies?
Viņš nedrīkst sūtīt Mariju prom.
Tēvi dara to, kas nāk par labu viņu bērniem.
Ejam.
Es redzēju, kā tu cīnījies ar to zvēru.
Tu darīji lepnus mūsu senčus.
Domā, es atstāju iespaidu uz Mariju?
Uz Mariju un visām pilsētas meitenēm.
Ļaudis runāja, ka mūsu dzimtā es vēršu cīņās biju visdižākais.
Taču tu, mans dēls, būsi visu laiku diženākais Sančess!
Par tevi sacerēs dziesmas!
Un es tās dziedāšu!
Pagaidi, ko?
Es tās dziedāšu.
Dēls, Sančesu vēršu cīnītājam neder mūziķa darbs.
Bet es gribu būt mūziķis.
Nē. Tev ir jākoncentrējas.
Drīz sāksies tava apmācība.
Tavs vectēvs Luiss sāka mani mācīt tavā vecumā.
Paga, vai tas nebija tad, kad vērša dēļ nonāci komā?
Ak, atmiņas.
Mans vienīgais dēls cīnās ar nikniem, milzīgiem zvēriem.
Turpinās ģimenes tradīcija.
Jā!
Un pienāca diena, kad Marijai bija jādodas mācīties uz ārzemēm.
Trīs draugi vairs nebūs kopā.
Raksti drīz.
Es nu iešu tur.
Man jūsu trūks, puiši.
Mēs tevi te gaidīsim.
Tik ilgi, cik vajadzēs.
Nepārtrauc spēlēt ģitāru, labi?
Un tu.
Nepārtrauc cīnīties par taisnību.
Man tev ir dāvana. Atver tagad.
Paga. Mums bija jānes dāvanas?
Es viņu nosaucu par Ruku.
Viņš tevi pieskatīs.
Es tevi atceros.
Man šķita, tev vajag daļiņu pilsētas, kas tev varētu doties līdzi.
Paldies.
Nu tiešām, neviens neteica, ka jānes dāvanas.
Vai paturēsi Ruku?
Tas tev saplēstās ģitāras vietā.
Visi uz klāja!
Man jāiet.
Neaizmirstiet mani!
Marija!
Tava cepure!
Vienmēr spēlē no sirds. Marija
Marija!
Kad tu atgriezīsies,
es tev dziedāšu!
Un es par tevi cīnīšos!
Paies gadi, līdz viņi atkal redzēs Mariju.
Es tevi gaidīšu.
Es būšu brašs
Un arī stiprs
Viens, divi, trīs.
Es prātu izmantošu
Līdz ar sirdi savu
Savu miesu ierobežošu
Un acis pievērsīšu
Viens, divi, trīs!
Mērķtiecīgs prāts
No meliem atbrīvots
Es ceļos nometīšos
Gaidīšu - Ei, Menij!
Es ceļos nometos
Zinu savu vietu - Jā! Tieši tā kā tavs tēvs!
Jo es gaidīšu, es tevi gaidīšu
Tā ir jānogalina vērsis!
Un es gaidīšu
Es tevi gaidīšu
Un es gaidīšu, es tevi gaidīšu
Es gaidīšu, es...
Es tevi negaidīšu!
Tēt, es jau gāju turp.
Pēc gadiem ilgiem treniņiem Manolo tēvs rīkoja viņa pirmo vēršu cīņu,
kas, pateicoties veiksmei,
notika Marijas atgriešanās dienā.
Pagaidi, tēt!
Visu nakti spēlēji ar mariači!
Gribi kļūt par tādu kā tie jefiņi?
Labi, Menij, mēs pagaidīsim ārpusē.
Mēs Sančesa kungam nepatīkam. - Domā?
Klusu, slinkie dīkdieņi!
Ja tu dzīvo zem mana jumta,
tad pakļaujies maniem likumiem.
Tu būsi matadors!
Tēt, tā ir mana dzīve.
Visi Sančesi cīnās ar vēršiem!
Visi kā viens.
Es biju īsts zvērs arēnā. Zvērs!
Tas tev ir asinīs. Tas ir tavs liktenis.
Cik reižu man tev tas jāsaka?
Tas nav mans mērķis, bet tavs.
Dēls, Džoakims ir pilsētas varonis,
bet šodien tu būsi ringa varonis.
Ja beidzot tu tiešām nogalināsi vērsi.
Bet viņš nogalināja vērsi todien treniņā!
Tas neskaitījās.
Nē. Nav labi nogalināt vērsi.
Atkal sākas.
Mūsdienu jaunatne - gari mati, riebums pret nogalēšanu.
Es aizeju.
Vai tu nemīli savu ģimeni?
Tad stājies pretī tam vērsim, dēls.
Neapkauno mūsu vārdu.
Vienkārši esi Sančess!
Dēls,
viņš to neizdarīs.
Ei, Manolo!
Neatkāpties.
Nepadoties.
Atgriezies Sananhelas varonis!
Nu beidz.
Palaist garām tavu pirmo vēršu cīniņu?
Arī Marija ir te!
Esi viņu redzējis? Gribu parādīt viņai šos mazulīšus.
Tātad viņa atgriezusies, tikai lai redzētu tevi?
Beidz. Tas nav...
Tev ir ordeņi, bet man ir vēršu rings.
Redzēs, kas Marijai patiks labāk.
Labi, ka tu beidzot uztver vēršu cīņas nopietni.
Tev mani jāredz vēršu ringā. Es tur tagad esmu īsts meistars.
Īsts Sančesu vīrs.
Jādzīvo lielu cilvēku ēnā, vai ne, draugs?
Diženu.
Ei, brāl, lai labākais iekaro Marijas sirdi.
Džoakim!
Par godu tam, ka Marija atgriezās no Eiropas,
pilsētu ar savu ierašanos pagodināja tās cildenākais dēls,
kurš nu bija ordeņiem rotāts varonis.
Runā, Džoakims ceļo no pilsētas uz pilsētu, atbrīvodams tās no bandītiem!
Jā!
Malacis.
Labdien, ģenerāli.
Jums ir iespaidīgas ūsas.
Kā jau bija gaidāms,
visi pilsētiņā gribēja redzēt, kāda ir izaugusi Marija.
Atgriezies pilsētas dārgakmens.
Viņa palīdzēs bāreņu namā.
Dzirdēju, viņa lasot grāmatas. Izklaidei.
Nevar būt!
Senjorita Posada.
Sveiks, Džoakim.
Tiešām prieks tevi redzēt.
Un viņa ir tik dabiska!
Kas ir?
Runā, ka Manolo
varētu būt dižākais no visiem Sančesiem!
Jā!
Malacis!
Kas ir?
Es vēlētos veltīt šo korridu
Marijai Posadas jaunkundzei.
Esi sveikta mājās, senjorita.
Man ir alerģija pret nāvi!
Īpaši sejai!
Tas ir īsts Sančess!
Manolo!
Tas ir mans dēls!
Marija
Manolo! Manolo!
Izdari to, dēls.
Manis dēļ.
Ģimenes dēļ. Esi Sančess!
Nē.
Nav pareizi nogalināt vērsi!
Redzi?
Es teicu, ka viņš to neizdarīs.
Mums nav jānogalina vērsis!
Ak nē. Manolo.
Uz redzi, Marija.
Manolo.
Manolo. Celies!
Piedod, tēt.
Nedari visu vēl ļaunāku ar atvainošanos!
Sančesi nekad neatvainojas! Nekad!
It nekad.
Ja būt par vēršu cīnītāju nozīmē...
nogalināt vērsi,
tad es neesmu vēršu cīnītājs.
Neesi. Tu neesi Sančess.
Uzvara!
Tam nabaga puikam nebija izredžu, dārgā.
Taču labas derības.
Tās vēl nav galā.
Ak, Marija.
Kad tu biji te
Es nespēju tev ielūkoties acīs
Tu līdzinies eņģelim
Tava āda saviļņo mani
Bet es esmu ķertais
Es esmu dīvainis
Ko gan es te daru?
Es te neiederos
Es neiederos
Manolo.
Marija!
Kas tur notika?
Tu nepazīsti sievietes, mīļais.
Tovakar ģenerālis Posada rīkoja svinības, lai sveiktu Mariju ar atgriešanos.
Bet viņam bija lielāki plāni.
Par Džoakimu!
Dižo varoni!
Žēl, ka esi pilsētā tik uz pāris dienām.
Ja vien kaut kas tev liktu palikt,
piemēram, īpaša meitene.
Ko, Marija?
Tēt!
Kas ir? Ko es pateicu?
Ak, mans tēvs.
Ir tik brīnišķīgi tevi atkal redzēt, Džoakim.
Kādas ūsas. Un visi tie ordeņi.
Par ko tu dabūji to?
Ne par ko. Ne par ko.
Ko? Es ne...
Varbūt tu varētu man vairāk pastāstīt par Eiropu?
Man tur ļoti patika.
Tik skaista mūzika, māksla un grāmatas. Tur bija brīnišķīgi.
Grāmatas, māksla, brīnišķīgums.
Tu esi daudz iemācījusies, Marija.
Esmu drošs, kādudien
tu darīsi kādu vīrieti ļoti, ļoti laimīgu.
Un es ceru, ka tā vīrieša ūsas vai ordeņi
darīs tevi ļoti, ļoti laimīgu.
Ak tā gan?
Nu jā.
Aiz katra vīrieša ar apbrīnojamām ūsām stāv skaista sieviete.
Ak jā.
Un es gatavošu ēst un kopšu visu,
vienmēr būšu viņam pie rokas.
Tas izklausās tik labi. Tas tiešām izklausās tik labi.
Un tu izklausies... Tu esi tik skaista.
Tu smejies?
Ak vai.
Vai tā tu saredzi sievieti?
Mūsu vienīgais uzdevums ir darīt vīrieti laimīgu?
Jā.
Nu, es nezinu.
Šķiet, man vairs negribas ēst.
Nē, lūdzu, palieciet savās vietās.
Nu atvainojiet mani, es iešu apraudzīt Ruku.
Tā ir mana cūka.
Man jāpavada laiks ar kādu civilizētu būtni.
Tu esi sev izvēlējies sparīgu meiču.
Labais, Džoakim! Ļoti asprātīgi.
Neticu - ģenerālis ielūdzis visu pilsētu!
Izņemot tevi, Manolo.
Piedod, brāl.
Viņš pat ielūdzis mūs.
Bet viņš mūs ienīst.
Tas ir bezcerīgi. Viņu dabūs Džoakims.
Klau. Mums tikai jānospēlē pareizā dziesma.
Un tici man, viss mainīsies pāris taktu laikā.
Mēs jau visu taktu esam bāros nodzēruši!
Divreiz!
Pagaidi. Es zinu, kas jāspēlē.
Tam jābūt romantiski
un eleganti,
bet ar ļoti lielu cieņu.
Tev ir tas, ko man vajag
Bet tu saki - viņš ir tikai draugs
Ak, mīļā, tu...
Nu, tas noteikti piesaistīja viņu.
Nesaprotu. Tā dziesma vienmēr to panāk.
Pat no manas sievas.
Pagaidi. Tu esi precējies?
Es sapratu! Dziediet līdzi.
Ja gribi manu ķermeni Un es tev liekos seksīgs
Aiziet, mīļā, saki man to
Ļoti romantiski, Pepe.
Vairāk neko nespēju ieteikt.
Labi, mana kārta!
Viens, divi, viens, divi, trīs, četri!
Tā meitene nav tavā līgā, brāl.
Ei, ejam ēst!
Vienmēr spēlē no sirds. Marija
Es tevi pārāk mīlu
Lai dzīvotu, bet pretmīlu negūtu
Es tevi pārāk mīlu
Debesis ir manas liecinieces
Vai kāds gan to noliegtu
Es zinu - es pareizi daru
Kad dziesmu šo dziedu
Mūsu mīla virs citām paceļas
Jo es tevi pārāk mīlu
Lai tev pieskartos, es dzīvoju
No nakts naktī tavu vārdu čukstu
Es tevi pārāk mīlu
Tikai vienu pret tevi jūtu Un zinu - tā pareizi
Es zinu - es pareizi daru
Kad dziesmu šo dziedu
Mūsu mīla virs citām paceļas Jo es tevi pārāk mīlu
Debesis zina Es lūdzos tavu vārdu
Lai nāc un blakus man esi
Bez tevis nav daļas no manis
Es cīnīšos, lai tu reiz mana būtu
Es tevi pārāk mīlu
Debesis ir manas liecinieces Vai kāds gan to noliegtu
Tu manā dvēselē mājo
Mana sirds tik pēc tevis kāro
Mana mīla virs citām paceļas
Jo es tevi mīlu
Tava mīla virs citām paceļas Jo es tevi mīlu
Mūsu mīla virs citām paceļas
Ja mani tikpat ļoti mīli tu
Vai tev šķita, ka tas būs tik viegli?
Laikam gan.
Manolo!
Pagaidi, es nonākšu lejā.
Džoakim.
Ko tu dari? - Marija...
Vai precēsi mani?
Jā.
Neuztraucies, tavs tēvs jau piekrita laulībām.
Viņš... Ko?
Kurš vēl mūs aizstāvēs no Šakala?
Ko es palaidu garām?
Pagaidi mirklīti.
Vai arī viņš bildināja?
Nē.
Vai grasījies to darīt?
Ko?
Es pirmais bildināju. Tu ej pacīnies ar vērsi.
Jūs abi uzvedaties kā stulbeņi!
Paga, es arī?
Tu esi tik stiprs, Džoakim.
Paldies, es daudz trenējos.
Es tevi mīlu, un tu zini to.
Bet kā tu aizstāvēsi Mariju,
ja nespēj pat nogalināt vērsi?
Labais, Džoakim!
Ak tā? Tu nekad nebūsi tik dižens varonis kā tavs tēvs!
Tā gan bija piezīme nevietā.
Aizvāc savu pirkstu no manas sejas.
Tu nebāz savējo! - Es labāk māku bāzt sejā nekā tu!
Tas ir tik dumji un bērnišķīgi.
Džoakim!
Nu nāc, brāl!
Manolo!
Kas ir?
Gribēji bandžo? - Paskatieties uz viņu!
Rokās ģitāra. Ko darīsi?
Mūzika! Esmu tā nobijies!
Es tevi pārmācīšu.
Džoakims!
Vai teicu, ka apguvu arī paukošanu?
Labi. Atrisināsim to vēlāk.
Jebkad. Jebkur.
Tiešām, puiši?
Nē!
Neaizej, Džoakim!
Ja nu atnāk bandīti?
Nāk bandīti!
Un Džoakims ir aizgājis!
Viss ir zudis
Trīciet bailēs Šakala armijas varenības priekšā!
Sievietes un bērni, ejiet uz baznīcu!
Vīri, mēs dabūsim Šakala bandītus prom!
Kas ir ar mani?
Nav labi.
Klausieties, gļēvuļi!
Šīs ir Šakala prasības!
"Atdodiet savas vistas,
naudu,
bekonu,
burkas,
ūsu vasku."
Šķiet, rakstīts "krāmus", bet domāju - "krājumus".
Jā, dārglietu krājumus.
Nu vienalga, ja atdosiet mums to visu,
tad varbūt nenodedzināsim jūsu pilsētu.
Vēlaties pilsētu? Vispirms būs darīšana ar mani!
Ei, neglīteni!
Negribi cīnīties ar īstu vīru?
Ar patiesi apbrīnojamām ūsām!
Džoakims!
Paldies dievam, esi te!
Ņem, paturi šo.
Un šo. Un šo.
Un, ja tas ir par smagu, tad varbūt dod turēt Marijai.
Es esmu Džoakims, kapteiņa Mondragona dēls!
Šonakt Sananhelas pilsētiņu
sargāšu es.
Sagatavojieties sakāvei.
Sadod viņam, Plomo!
Džoakims!
Džoakim!
Kas grib dabūt vēl?
Sadodiet viņam!
Hei, meitēn.
Tu, dumiķi.
Labi, tas nemaz nesāp.
Skaistais varonis!
Viņam ir Mūžīgās dzīves ordenis!
Džoakims!
Atkāpties!
Un nekad vairs nenāciet atpakaļ!
Jā! Labāk bēdziet prom!
Tas bija neticami.
Jā, tu tiešām esi varonis.
Varbūt tagad
mēs varam turpināt mūsu sarunu, senjorita Posada?
Marija, lūdzu, piekrīti pilsētas dēļ.
Bez Džoakima
mēs būsim atkarīgi no Šakala žēlastības.
Tu varētu man pastāstīt par kādiem no saviem ordeņiem.
Šo dabūju par to, ka ar vienu roku pieņēmu dzemdības,
bet ar otru cīnījos ar lāci - nekas īpašs.
Protams, ka viņa izvēlēsies Džoakimu.
Un vai redzējāt tās ūsas?
Tu esi traks?
Marija to dara, lai aizsargātu pilsētu.
Pienākums viņai svarīgāks par sirdi. - Jā.
Dzīve dažreiz ir visai skarba.
Izgāzies gan ringā, gan ārpus tā.
Visa Sančesu ģimene būtu tevī vīlusies.
Lūdzu, nerunā tā.
Klausies. Tu mīli Mariju?
Tad cīnies par viņu kā vīrietis!
Par vēlu. Džoakims jau viņu bildināja.
Tas ir īsts vīrietis. - Klusu, Karlos.
Manolo,
ja Marija nepateica Džoakimam "jā",
tad tas nozīmēja "nē".
Dēls, ko tu darīsi šajā sakarā?
Kad Šakals nozaga kaujā Ksibalbam burvju ordeni,
viņš kļuva par bandītu valdnieku.
Bet, kad Ksibalbs to nozaga atpakaļ, Šakals atkal kļuva ievainojams.
Mēs atradām ordeni! Mūžīgās dzīves ordeni!
Tas ir Sananhelas pilsētā.
Tu esi drošs? - Es zvēru! Es zvēru!
Skaists varonis to nēsā un aizsargā pilsētu!
Tas izskatījās tieši tā.
Pulcini manus vīrus.
Jāsim uz Sananhelu.
Tu esi atgriezies pie manis, ordeni.
Šo dabūju par bāreņu izglābšanu no uguns,
un vēl atgriezos pēc gultiņām un rotaļlietām.
Vēl es izglābu kucēnu, kam bija ērkšķis ķepā.
Un šis - par to, ka man ir visvairāk ordeņu.
Nu, klāt esam.
Paldies par šo informējošo stāstījumu par sevi.
Man tev ir dāvaniņa, Marija.
Tas ir tik mīļi...
Marijai ar mīlestību. Džoakims
Man trūkst vārdu.
Zinu. Vai ne? Ar daudziem tā notiek.
Arlabvakaru, Džoakim.
Pagaidi. Marija.
Jā?
Mana cepurīte.
Tu to saglabāji visu šo laiku?
Tas man deva dzīvei jēgu.
Kas attiecas uz manu bildinājumu, vai tu vismaz apdomāsi to?
Arlabvakaru, Džoakim.
Jā! Jā, jā, jā!
Džoakim, tu esi apbrīnojams!
Jā!
Satiksimies pie tilta rītausmā.
Es nevaru. Mans tēvs ne...
Lūdzu, Marija. Es tevi ļoti lūdzu.
Ja viņi satiksies divatā,
es zaudēšu derībās.
Palīdzi man, vecā draudzene.
Sananhela
Manolo.
Gudri cilvēki saka
Tikai muļķi to sasteidz
Bet es neko nevaru padarīt
Esmu iemīlējies tevī
Bet es neko nevaru padarīt
Esmu iemīlējies
tevī
Lūk, ko es gribēju tev parādīt.
Tik skaisti.
Tā, kā tu tagad jūties,
es jūtos ikreiz, kad esmu kopā ar tevi.
Es tev nevaru piedāvāt gredzenu.
Es tev varu dod tikai savu mīlestību.
Ak, Manolo.
Es varbūt neesmu pilsētiņas varonis, Marija,
bet es no visas sirds zvēru,
ka es nemūžam nepārstāšu tevi mīlēt.
Un es nemūžam nepārstāšu mīlēt vīrieti,
kurš spēlē no sirds.
Čūska! - Nē!
Marija!
Nē.
Palīgā!
Ko tu izdarīji, Manolo?
Tur bija čūska un...
Viņa ir mirusi.
Kāpēc tu viņu neaizsargāji?
Marija!
Ak nē. Ak nē!
Tā ir tava vaina! Ej prom!
Vai arī es...
Mana mazā meitiņa.
Ko tu, puis, esi izdarījis?
Ko tu esi izdarījis?
Jāmirst bija man.
Jā. Tiešām.
Nē!
Marija nomira?
Tas nevar būt!
Kas tas par stāstu? Mēs esam bērni!
Debesis raudāja ar lietus asarām.
Manolo devās atpakaļ pēc savas ģitāras.
Es vairs nekad viņu neredzēšu.
Vai esi drošs?
Tu gribētu atkal redzēt Mariju?
No visas sirds.
Domā, ko saki,
puis.
Vienmēr spēlē no sirds. Marija
No visas sirds.
Labi.
Marija.
Nē!
Arī Manolo?
Kāpēc meksikāņiem tā patīk nāve?
Tās taču nevar būt beigas?
Mīļais bērns, tās nav beigas.
Sveicu
Atmiņās glabāto zemē!
Esmu klāt.
Un tieši Mirušo piemiņas dienā.
Kur ir...
Sākumā tev būs grūti noorientēties.
Necenties visu saprast uzreiz.
Sāksim ar tavu vārdu.
Marija Posada!
Tiešām?
Vecāki izvēlas bērniem trakus vārdus.
Un manā sarakstā nav Marijas Posadas.
Nē, nē.
Es meklēju Mariju Posadu.
Mani sauc Manolo Sančess.
Vēl viens Sančess?
Tā ģimene aug arvien lielāka.
Mana ģimene! Viņi palīdzēs atrast Mariju!
Vari aizvest pie viņiem?
Ar lielāko prieku atkal apvienošu jauno pāri.
Tikai turies!
Zini, es te esmu gadiem,
gaidīdams savu mīļo sirsniņu.
Sveiks, mīļais!
Par agru! Nū!
Atmiņās glabāto zeme bija dzīvīga un priekpilna!
Tur viss bija tāpat kā virszemē,
tikai daudz krāsaināks,
daudz skaistāks, līksmāks!
Un Mirušo piemiņas dienā
tur notika neskaitāmas svinības un krāšņas parādes.
Re, tava ģimene ir tur.
Dodies pie viņiem!
Ak jā!
Vēl viens Sančesu vēršu cīnītājs.
Tu esi
apbrīnojamais Karmelo Sančess!
Es biju slavens,
jo cīnījos ar vēršiem bez lakata!
Lakati domāti gļēvuļiem!
Vai palīdzēsi atrast Mariju Posadu?
Katrina var palīdzēt. Viņa palīdz visiem. Pagaidi.
Diženais Horhe Sančess!
Gatavs pakalpot!
Es biju slavens, jo cīnījos ar vēršiem
tikai ar vienu roku un vienu kāju.
Rokas un kājas domātas gļēvuļiem!
Tu esi Manolo, ģitārists.
Jā, tas esmu es.
Zini, kad es biju jaunāks, es vienmēr sapņoju dziedāt operā.
Tiešām?
Bet tu jau zini...
Sančesu vēršu cīnītājam neder mūziķa darbs.
Tas pats stāsts.
Viņi iznīcināja mūsu sapņus. Smieklīgi.
Viņš te ir nesen. - Viņš man atgādina mani.
Bet nav tik izskatīgs.
Bet protams!
Tas ir Luiss "Supermačo" Sančess!
Es biju slavens,
jo cīnījos ar trim vēršiem vienlaikus!
Viens vērsis domāts gļēvuļiem!
Vectētiņ! Tas esmu es, Manolo.
Manolo? Man tāds prieks tevi redzēt.
Kāpēc tu apkaunoji ģimenes vārdu? Spēlēji ģitāru!
Tu nespēji nogalināt vērsi?
Tu biji klauns.
Piedod, brālēn Čučo.
Esi sveikts mājās, dēls.
Tava māte ļoti priecāsies tevi redzēt.
Mamma?
Manolo?
Mamma.
Manolo!
Man tevis tā trūka.
Ak, dēls, manā sirdī bija kā izrauts caurums.
Es tevi tik ilgi gaidīju!
Taču ne pietiekami ilgi!
Ko tu te dari?
Esmu te, lai atkal būtu kopā ar savu mūža mīlestību.
Tev patiks Marija, mammu.
Tā noteikti būs.
Manolo, tu izskaties tieši kā tavs tēvs.
Tu esi izaudzis tik izskatīgs.
Un es cīnījos ar vēršiem, tieši kā tu gribēji.
Es? Vai tu esi traks?
Vai tu neko neesi mācījies no ģimenes vēstures?
Ko? Bet tētis teica, ka...
Nu tas Karloss.
Lai tikai viņš nonāk šeit, lejā.
Nu ejam, dēls!
Klausieties, tas ir mans dēls Manolo!
Un tās ir tavas māsīcas kareives. Viņas cīnījās revolūcijas laikā.
Un mēs uzvarējām.
Nevar būt!
Sveiks, brālēn.
Būt kopā ar visu Sančesu ģimeni
un tevi, mammu.
Tas ir neticami.
Tā ir Katrinas pils.
Es neredzu.
Mežonis.
Nāc, viņa palīdzēs tev atrast manu jauno vedeklu.
Tā ir tik skaista!
Tā ir īsta pils!
Mēs vienmēr bijām Katrinas mīluļi.
Tu taču zini, kā vēršu cīnītāji flirtē ar nāvi.
Tāpēc te ir tik daudz jūsējo.
Katrina rīko visiem lielas Mirušo piemiņas dienas svinības!
Mežonis.
Pajautā viņai, dēls.
Kundze, vai palīdzēsiet man atrast Mariju Posadu?
Te neviens tev nevar palīdzēt, vēršu cīnītāj.
Atmiņās glabāto zemē ir jauns valdnieks!
Jūs jautāsiet - kurš? Niecība es.
Atkal tu?
Bet Katrina nekad neatdotu savu valstību tev.
Viņa zaudēja derībās.
Ā. Tā tas varētu būt.
Šī zeme beidzot ir mana!
Pateicoties tev, Manolo.
Ko?
Katrina teica, ka Marija apprecēs tevi.
Es teicu, ka Marija apprecēs Džoakimu.
Un, tā kā tevis tur vairs nav,
Marija apprecēs Džoakimu, tikai lai aizsargātu savu mīļo pilsētiņu.
Tā es esmu uzvarējis.
Nē, bet Marija nomira.
Es redzēju.
Ak nē.
Ak jā.
Dēls, kas ir?
Pēc viena čūskas kodiena viņa tikai nonāca bezsamaņā.
Mans cīnītājs viegli pamodināja
guļošo skaistuli.
Žēlīgā debess. Tas ir brīnums!
Paldies
Es esmu... Es esmu...
Dzīva.
Prozit.
Viens kodiens? Tava čūska!
Tā man iekoda divreiz!
Tu krāpies!
Tu par to samaksāsi!
Visā manā valdīšanas laikā nekur
neviens tā nav runājis ar mani
un palicis dzīvs.
Tāpēc jautāšu,
vai tu man draudi, puis?
Es pastāstīšu to Katrinai.
Un tad mēs ar tevi tiksim skaidrībā!
Tu nemūžam netiksi viņas valstībā.
Es zinu. Es tur puvu veselu mūžību.
Nu atvainojiet mani, man jārīko kāzas.
Kas notika?
Paga, kur ir Manolo?
Man žēl, Marija.
Manolo...
Manolo ir miris.
Nē. Tas nevar būt.
Man ļoti žēl, mīļā.
Marija, mums visiem ļoti žēl, ka Manolo ir miris,
bet Džoakims nupat izglāba tev dzīvību.
Saproti? Viņš vienmēr tevi aizsargās.
Ģenerāli, šis nav piemērots brīdis.
Lūdzu, izdari to visu labā, meitiņ.
Dari tā, lai viņš paliek.
Vai tu paliksi Sananhelā, ja es tevi precēšu?
Jā, bet tev nav...
Es pieņemu Džoakima bildinājumu.
Ak, jauna mīlestība.
Man jāatrod Katrina! Lūdzu.
Lūdzu, palīdzi man.
Dēls, paliec šeit ar mums.
Vairs nekādu rūpju.
Lielas svinības ik dienu.
Kopā ar visu Sančesu ģimeni.
Var ēst čurrosus, cik lien.
Paldies. Bet nē.
Man jābūt kopā ar Mariju.
To es mūžam esmu vēlējies.
Kā gan Manolo tiks atpakaļ?
Viņš ir tur iesprūdis uz mūžiem!
Un Marija apprecēs Džoakimu!
Labi, gribat, lai es turpinu?
Viens bija pilnīgi skaidrs -
Manolo vajadzēja ģimenes palīdzību.
Ja Katrina ir tur, kur puva Ksibalbs...
Tad viņa ir Aizmirsto zemē.
Nē, nē, nē. - Tu paklusē!
Manolo, Aizmirsto zemē var nonākt tikai pa vienu ceļu.
Caur Dvēseļu alu
Došanās turp būtu likteņa izaicināšana!
Nu...
Šodien ir īstā diena, lai to darītu.
Ka es jums saku, viņš ir Sančess!
Sančess!
Tas nav iespējams!
Ei! Lai veicas, mazais Sančes!
Leģendārā Dvēseļu ala
saskaņā ar nostāstiem atradās uz Atmiņās glabāto zemes robežas.
Daudzi bija mēģinājuši tur nonākt, bet neviens nebija atgriezies.
Vismaz ne sveiks un vesels.
Ak vai, no skatīšanās vien jau viss sāp.
Kāpēc tas nevarētu būt Dvēseļu lifts?
Artrīts beidz mani nost!
Vai esam jau galā?
Mums izdevās, dēls.
Ejam! Ko gan jūs gaidāt?
Tu neesi cienīgs!
Ei! Artrīts pazudis!
Vectēv!
Mammu!
Manolo!
Dodies labirintā
un nopelni tiesības tikt tiesātam.
Es neredzu viņu! Pacel mani!
Es redzu viņu!
Kur viņš palika?
Ak vai.
Kas ir? Kas notiek?
Viss kārtībā, mīļā. Viņam nekas nekaiš.
Skrien un glāb dzīvību!
Tas bija tik skaisti.
Tu esi nopelnījis,
ka tevi tiesā.
Taču es tevi brīdinu.
Neviens mirstīgais te nav izgājis cauri.
Marijas dēļ.
Manolo!
Manolo Sančes,
tava sirds ir šķīsta un drosmīga.
Tu ar savējiem drīksti iet iekšā.
Vairs nekad tā nedari!
Šī ir Dvēseļu ala?
Vectēv! Izrādi taču cieņu.
Tas
bija
satriecoši, vecīt!
Milzīgās akmens bumbas
triecās tev virsū - "bum!", bet tu...
Un tad alas sargs uzradās un teica:
"Es tevi tiesāšu ar šo milzīgo zobenu."
Atvainojiet. Kungs!
Un tad tu...
tu tiki cauri.
Man jāatrod Katrina.
Katrina?
Piedod, tu nedaudz nokavēji, Manolo.
Paga! Jūs mani pazīstat?
Jā. Mēs visus pazīstam.
Mēs pazīstam Luisu, Karmenu un peļķi.
Kā klājas, peļķe?
Sveika, peļķe.
Tas viss atrodams Dzīves grāmatā.
Paga, kur palikusi mana pieklājība?
Nāciet visi iekšā!
Manolo un viņa ģimene bija pirmie, kas redzēja burvju ūdenskritumus,
kuri sasaista visas valstības.
Laipni lūdzu Dvēseļu alā!
Tā tik ir ala!
Redzat, cik te daudz sveču?
Katra svece simbolizē kāda dzīvi.
Un es esmu jūsu pazemīgais, tomēr pārsteidzoši izskatīgais
Sveču lējējs!
Es nesaprotu.
Paga! Es kaut ko neizdarīju. Man kaut kas jāizdara.
Skatieties.
Apbrīnojami, vai ne?
Tas ir mūsu darbs!
Ar to mēs nodarbojamies!
Skat! Tās sveces simbolizē jūsu pilsētu.
Šī - Mariju.
Blakus viņam - Manolo.
Viena ar dzīvības liesmu, otra...
pagalam.
Kamēr kāds dzīvais jūs atceras,
jūs mājojat Atmiņās glabāto zemē.
Mī un žē! - Kas ir?
Šakals devies karagājienā.
Viņš iznīcinās tavu pilsētiņu.
Vairs nebūs neviena, kam tevi atcerēties.
Mēs visi būsim aizmirsti.
Lūdzu, Sveču lējēj.
Palīdzi man atgriezties.
Es to nespēju, Manolo.
Svētā čivava!
Labi, labi.
Nu tā, Dzīves grāmatā ir katra cilvēka dzīvesstāsts.
Bet Manolo dzīvesstāsta lappuses...
ir tukšas!
Tu nedzīvoji tādu dzīvi, kāda tev bija lemta.
Tu raksti pats savu dzīvesstāstu!
Vai tas ir labi?
Vai tas nozīmē, ka palīdzēsi atrast Katrinu?
Nu, es nedrīkstu iejaukties, bet es varētu pamainīt likumus.
Pavisam nedaudz.
Galu galā, šodien ir Mirušo piemiņas diena.
Vai ne, grāmata?
Aiziet, darām to.
Es jūs aizvedīšu pie Katrinas.
Es došos viens. - Viens?
Pagaidi. - Labi.
Es arī došos viens...
Vai drīkstu ko teikt?
...tieši tev blakus.
Īstenībā... - Mums ir jāiet.
"Mums"? Nē! Dāmām turp doties ir bīstami!
Neatkāpties! - Pagaidi!
Nepadoties!
Es mēģināju viņus brīdināt.
Es uzreiz nožēloju šo lēmumu!
Vai esi drošs, ka esam pareizajā vietā?
Jums, Sančesiem, vajadzētu padomāt, pirms lecat burvju ūdenskritumā.
Ja nu ielecat nepareizajā?
Jūs varētu nonākt Tihuanā.
Šķiet, es tur nomiru.
Laipni lūdzu Aizmirsto zemē.
Skumji, vai ne?
Nabaga radījumi.
Un, ja nepasteigsimies, tas notiks ar mums.
Ejam.
Te tā ir - Ksibalba pils.
Katrina!
Man ar jums jārunā, kundze!
Manolo?
Kā tu te nokļuvi?
Man nedaudz palīdzēja.
Sveika.
Sveču lējēj. Karmena!
Un Luisa galva?
Lieliski, mans artrīts atgriezies.
Es zinu par derībām.
Ksibalbs krāpās.
Ko? - Jā!
Ar divgalvainu čūsku!
Jums vajadzētu aiztaisīt ausis.
Ksibalb!
Jā, mana dārgā?
Tu, lepras ēzeļa sānceļu dēls!
Tu krāpies!
Atkal!
Neko tādu es nedarīju.
Ak tā.
Tai pašai savs prāts. Vai divi.
Tas ir nepiedodami! - Beidz!
Es neaizsūtīju to čūsku pie Marijas, un es neiedevu to ordeni Džoakimam!
Kādu ordeni?
To, kuru es viņam neesmu iedevis.
Nekad. Nepavisam. Nemūžam.
Kas ir Džoakims?
Tu iedevi Džoakimam Mūžīgās dzīves ordeni?
Jā.
"Mūžīgās dzīves ordenis"?
Kurš to nēsā, nemirst un nevar tikt ievainots.
Palīdzēsi, lūdzu, tikt augšā?
Paldies.
Es arī drīkstu iepļaukāt?
Mans dēls nebija to pelnījis.
Nu taču, man ir jātiek atpakaļ.
Tas ir tikai godīgi.
Lūdzu, Balbij.
"Balbij"?
Nē. Nemūžam.
Labāk piekrīti! - Nē.
Ei, ko teiksi par derībām?
Derībām? - Ja es uzvarēšu,
tu atdosi man dzīvību.
Tev nav nekā, ko es gribētu.
Taču man ir.
Ksibalb, ja tu uzvarēsi, tu varēsi valdīt abās valstībās.
Pasaki uzdevumu, jebkādu, un es tevi uzveikšu.
Kas ir? Tev bail zaudēt?
Ko tu dari, puis?
Vai esam vienojušies?
Esam vienojušies.
Saki man, puis, kas tev neļauj naktī aizmigt?
Kas tevi grauž no iekšpuses?
Saki, kādas ir tavas lielākās bailes?
Zinu.
Manolo Sančes!
Tev būs jāuzveic visi vērši,
ko Sančesu ģimene jebkad ir piebeigusi!
Tie būs tūkstoši!
Visi
vienlaicīgi!
Ja tu paveiksi šo uzdevumu,
tu varēsi atkal dzīvot.
Taču, ja nespēsi, tu tiksi aizmirsts.
Uz visiem laikiem.
Tas nav iespējams. To nevar paveikt!
Tu to vari!
Jums abiem viss labi?
Nāk Šakals! Un aiz viņa - visa armija!
Brīdiniet ģenerāli Posadu.
Es jums sagādāšu vairāk laika.
Kurš nāks pirmais?
Es ienīstu
vēršu cīnītājus.
Tad nāc un to parādi.
Manolo!
Ej ārā no turienes!
Kas te notiek?
Karlos! - Karmena!
Manolo! Tavs tēvs ir šeit!
Tētis?
Šakals ar vīriem ir pie Sananhelas vārtiem!
Nu tas gan ir baigais vērsis.
Marija Posada,
vai tu ņem Džoakimu par savu vīru?
Jā.
Sananhelas dēļ.
Un, Džoakim,
vai tu ņem Mariju par savu sievu?
J...
Ieradies Šakals!
Ordenis. Tas ir pie otrām drēbēm.
Man jāiet.
Džoakims vienīgais spēj uzveikt Šakalu.
Mēs varam cīnīties kopā, tēt.
Celies augšā un cīnies kā Sančess!
Mammu? Ko tu te dari?
Holesterīns.
Uzmanību!
Klausieties!
Zinu, ka esat nobijušies, bet paskatieties apkārt.
Vai zināt, ko es redzu? - Nē.
Es redzu lepnus cilvēkus, kas gatavi cīnīties par savu mīļoto pilsētu.
Un es redzu, ka katrā no jums ir neizmērojams spēks.
Jā,
pat tevī, Pepe.
Šī Mirušo piemiņas diena netiks aizmirsta!
Mēs parādīsim Šakalam,
ka viņš uzbrūk nepareizai pilsētai.
Sananhela,
es zvēru pie mūsu priekštečiem, ka mēs nekritīsim!
Ne šodien.
Ordenis!
Nekad!
Kas būs ar mani?
Tu esi kā dēls, kura man nekad nav bijis!
Bet esi daudz skaistāka!
Ei, Šakal! Kāpēc neizvēlies kādu pēc sava izmēra?
Jo neviens nav tik liels, vecīt.
Kur tu biji?
Paldies dievam, tu esi...
Ei! Kareivīt.
Atdod man to ordeni.
Tūlīt pat!
Tas viss ir viena stulba ordeņa dēļ?
Tu ņirgājies?
Tagad ne, Marija. Džoakimam jācīnās.
Džoakims!
Draudziņ, aprunāsimies.
Džoakims!
Džoakim?
Zvērs ir bez samaņas!
Laiks piebeigt.
Jā!
Piebeidz viņu! Piebeidz!
Ko viņš dara?
Vienmēr spēlē no sirds. Marija
Vērsi, es esmu pazemīgs
Šovakar es saprotu
Tavas karaliskās asinis nav domātas Lai smiltis greznotu
Tu cietis netaisnību Un tūkstoši pirms tam
Es atvainošanos piedāvāju
Par vēlu nākušu gan
Es atvainojos
Vērsi, es atvainojos
Manu dziesmu uzklausi
Zini - tā patiesa ir
Cīnīties mēs esam audzināti gan
Taču pievērs savu laipno sirdi man
Ja tu piedot spēsi
Mīla mūžam pastāvēs
Ja tu piedot spēsi
Mīla mūžam pastāvēs
Ja tu piedot spēsi
Mīla
Mīla mūžam pastāvēs
Viņam tas izdevās! - Jā, izdevās.
Jā. Nudien.
Bet kā Manolo to paveica?
Viņš ir Sančess.
Ksibalbam nebija taisnība.
Manolo nebija bail no vēršu cīņām.
Es tev teicu, Sančesi neatvainojas.
Tēt, es...
Taču tu nupat to mainīji.
Man bija jābūt labākam tēvam.
Lūdzu, piedod.
Nē.
Tu tikai vēlēji man labāko.
Es tā lepojos ar tevi, dēls.
Es tevi mīlu, tēt.
Un tajā brīdī Manolo uzveica savas lielākās bailes -
būt pašam.
Saskaņā ar senajiem likumiem
mēs tev piešķiram dzīvību.
Esi tur, augšā, uzmanīgs, dēliņ.
Lūdzu, Šakal,
tikai nedari viņiem pāri.
Jā.
Jā!
Ordenis ir mans!
Ko?
Manolo?
Paturi to, draugs.
Mans tēvs stāsta, tu ienīstot vēršu cīnītājus.
Es ienīstu visus.
Jā. Jā, vecīt.
Labi. Cīnāmies.
Un kur tad tava armija?
Šodien ir Mirušo piemiņas diena, Manolo.
Un šajā dienā mums ir zināma...
Rīcības brīvība.
Lai veicas!
Paldies!
Neatkāpties.
Nepadoties!
Viņš to tūlīt izdarīs!
Mums vajadzētu to čali dabūt savā grupā.
Nu tava kārta!
Labi, es arī skaisti dziedu.
Es teicu: "Tu labi izskaties. Man patīk tavi mati."
Un viņš teica: "Man patīk tavi mati."
Tev kājās mani zābaki?
Man tie labāk piestāv.
Aiziet, mīļumiņ!
Ordenis!
Paldies
Turiet mani!
Šakal!
Mēs atradām ordeni!
Mani biedri.
Atbrīvojiet sevī zvēru!
?????
Man apnicis spēlēties!
Es tikšu galā ar šo.
Nē, nē! Es tikšu galā!
Vai es teicu, ka es apguvu arī kungfu?
Gana! - Uzmanies!
Laid mani vaļā!
Atdod man ordeni, vai arī tava sieviete samaksās!
Vīrieši. Cik tipiski!
Atrodi ordeni.
Bet Marija...
Atrodi ordeni.
Es tikšu galā.
Sapratu. Džoakims!
Es tevi izglābšu, mazais Sančes!
Lai veicas, Manolo!
Sadod viņam, mazdēliņ.
Kur tad tu tā dodies?
Man jātiek tur, augšā!
Man bija taisnība!
Tu esi kļuvis par visu laiku diženāko Sančesu!
Vai gribi uzdejot, senjorita?
Man šķita, tu to nepajautāsi.
Tīri labi, ģitārist.
Tagad tava kārta!
Māsas, uzmanieties!
Glābieties!
Sveika, Marija!
Sveika!
Es paņemšu sev līdzi visu pilsētu!
Vairs nav ēnu, tēt.
Neatkāpties?
Nepadoties.
Manolo, kolonna! - Tūlīt.
Nē. Nē!
Ei!
Nepārtrauc cīnīties par taisnību.
Paga, ko?
Manolo!
Uz redzi, brāl.
Ko viņš dara?
Neaizmirsti mani.
Nē!
Šakals ir uzveikts!
Atkāpties!
Manolo?
Tas esmu es, mīļā.
Bet kā tu izdzīvoji?
Neskatieties uz mani.
Džoakim.
Tu man pieliki ordeni.
Tu biji gatavs ziedot savu dzīvību
manis dēļ.
Man šķita, ka pienācis laiks
būt īstam varonim - tādam kā tu, Manolo.
Vai tev viss labi?
Nekad neesmu redzējis skaidrāk kā tagad.
Pienācis laiks pašiem radīt savu ēnu.
Un rakstīt savu dzīvesstāstu.
Tā Džoakims iemācījās - lai būtu par īstu varoni...
Ir jābūt nesavtīgam.
Mums ir vēl kaut kas jāizdara,
dēls.
Vai tu ņem Manolo par savu vīru?
Jā.
Ar Dzīves grāmatas piešķirtajām pilnvarām...
Mēs pasludinām jūs par vīru un sievu.
Jūs varat noskūpstīt...
līgavaini?
Viņa būs lieliska Sančesa.
Un šodien bija lieliska
Mirušo piemiņas diena.
Nu ko,
šķiet, tu esi uzvarējusi derībās, mīļā.
Un arī ieguvusi manu sirdi, atkal.
Balbij.
Lūdzu, piedod, mīļā.
Tu esi pelnījusi labāku par mani. Es to zinu.
Vai tu kādreiz man piedosi?
Es piedodu.
Vīriņ, kā būtu ar kādu dziesmiņu?
Lai notiek, Sančesas kundze.
Es palikšu tev līdzās
Pat ja dzīve uz ceļiem nospiestu
Es būšu tas akmens, kas tevi noturēs
Lai vari braši stāvēt tu
Tev krist es neļaušu
Tevi vaļā nelaidīšu
Lai kur būtu tu Lai kur būtu tu
Tur būšu arī es
Lai kur būtu tu Lai kur būtu tu
Tur būšu arī es
Sit krūtīs dižas sirdis mums Tās nedaudz norāsim
Un solīsim viens otram mēs Ka mūžam
mīlēsim
Tev krist es neļaušu
Tevi vaļā nelaidīšu
Lai kur būtu tu Lai kur būtu tu
Tur būšu arī es
Lai kur būtu tu
Tur būšu arī es
Lai kur būtu tu Lai kur būtu tu
Tur būšu arī es
Un pasaule turpina griezties,
un rodas jauni stāsti,
cilvēki piedzimst un nomirst,
bet viņi nekad netiek aizmirsti.
Un viena mums zināma patiesība atkal ir izrādījusies patiesa -
ka mīlestība, īsta mīlestība,
patiešām ļoti cēla mīlestība
nekad nemirst.
Ak vai, tas mani vienmēr aizkustina.
Labi, bērni, muzeju slēdz ciet.
Autobuss jau ārā gaida.
Uz redzi, jauko kundzīt!
Uz redzi, Saša!
Katrina?
Katrina!
Tu nebeidz mani pārsteigt.
Mīļā. Tāda kaisle.
Nomirt var katrs.
Šiem bērniem būs drosme dzīvot.
Varu derēt, ka tev taisnība, mīļā.
Ei, rakstiet paši savu dzīvesstāstu.
Tulkojusi Laura Hansone